Amy! Iskoláskorod óta nem láttalak itt.
A barátod, ha miatta jöttéI, nem volt istentiszteleten.
Bocsáss meg, hogy nem voltam veled a megbeszéIt időben.
Most velem vagy.
Az arcuk olyan kemény. A szemük olyan, mint az üveg.
Én ezt nem értem. Nem értem.
- Én nem is akarom őket érteni. - De szükséges... Igen.
Velük eszem, velük dolgozom. De nem élek velük.
Nem kell megértenem őket.
Honnan tudtad, hogy itt vagyok?
"Annak a derék csapatnak, amely új világot keresve -
- nekivágott a tengernek, de itt pusztult a partok előtt."
Szép szavak, azt hiszem.
De kinek szóI? Ki halt meg?
Ez a hajónak szóI. A te hajódnak.
Az én hajómnak? Az Amerikában van!
A te hajódat elnyelte a tenger.
Senki sem maradt életben... Rajtad kívül.
Sztefan... Meg a gyerekek...?
Mindenki itt van.
Ne szomorkodj, gyönyörűségem. Gyere velem.
Én itt lakom.
- Hogy tetszik az otthonom? - Hol szerezted ezeket a dolgokat?
Ezek a tenger ajándékai. Sosem tudom, mikor jönnek partra.
De mindig nagyon szépek.
Te is a tengerrőI jöttéI.
Nem örülnék, ha az én lányom választana ilyen alakot.
- Össze kell házasodniuk. - Az idegenek furán bánnak a nőkkel.
Te világlátott ember! Ki se mozdultáI TruróbóI.
Mit tudsz te az idegenekrőI? Vagy a nőkrőI?
Ezek a cigányok kihasználják a nőket.
Megbabonázta Amyt. Ezek azt csinálják.
Mindenesetre Amy semmi újat sem fog tapasztalni a házasságban.
- Ezt hogy gondolod? - Hiányozni fog a pénze is.
- A bérét az anyjának adja, igaz? - Ne törődj vele!
Mi az, hogy Amy nem fog semmi újat tapasztalni?
Láttam bizonyos dolgokat. Ezek nem kitalálások. Tények!
- Ma délután, a barlangnáI. - Móresre tanítalak mindjárt!
Uraim! Nem valaki mást kellene móresre tanítani?
Amy!
Nagyra vagy magaddal, mi? Mert az orvossal társalogsz?
A lányomhoz nyúItáI a koszos kezeddel?
Hagyd abba, apa! Hagyd békén!
Ereszd el! Hagyjátok!
Hagyd!
Ne, apa! Ne dobjátok a tengerbe!
Apa!
Visszadoblak a tengerbe, a többiek mellé!
Jankó!
Apa!
Jankó! Drága barátom!
Amy, várj az előszobában, amíg ellátom.
Azt sejtem, hogy ki csináIta. De miért?
Azt mondták, hagyjam békén.
Azt mondták, ha elveszem, visszadobnak a tengerbe.
- Kit veszel el? - Hát... Amyt.
Amyt?
- Foster lányát? - Igen. Együtt járunk.
Nem tudta?
- És hozzád megy? - Még nem kérdeztem, de meg fogom.
- Tudod, hogy mit csináIsz? - Ez a szívem vágya.
Nem akarok arróI beszéIni, amihez nem értek. Csukd be a szemed.
De tudnod kell, hogy Amy mindig egy kicsit furcsa volt.
Furcsa? Hogyan?
Kilencéves korában elhozta hozzám az anyja.
Három éve járt iskolába, de még nem akart írni-olvasni.
Majdnem kész.
MegvizsgáItam a gyereket, aki nem szóIt hozzám.
Nem taláItam semmit, ezért úgy gondoltam, gyengeelméjű.
De egy hét múIva, meglepetésre, elkezdett írni-olvasni.
Méghozzá hibátlanul. Ezt csináIta egy hónapig.
Aztán megint megáIIt.
És tudomásom szerint azóta sem volt a kezében papír és toll.
Maga nem örül velem.
Mindig örülök, ha egy barátom követi a szíve szavát.
MegtaláItam az igazi aranyamat.
Akkor ne engedd el.
Itt maradsz, míg meg nem gyógyulsz. Megmutatom a szobádat.
Hol van Amy?
Érzékeny lesz a tüdőd, mert sok tengervíz ment bele.
- Elviszem. - Swafferékhez? Nagyon messze van.
Én viselem gondját.
Köszönöm a kezelést, Kennedy.
Meggyógyított.
Rendben van.
Foster, maga megvetésre méItó alak!
Maguk pedig mind látták a társait holtan, a parton, -
- kiterítve a templom előtt, ahol maguk áIszenten imádkoznak!
Maguk szégyent hoztak a közösségünkre!
És jegyezzék meg, itt a sörük és a disznó történeteik mellett -
- aki képes a tömeggel együtt embert verni, nagyon mélyre süllyedt!
- Nekem ebbőI elég! - Ne fenyegessen, kovács!
Ha nem ellenkezne a hivatásommal, megverném, ahogy megérdemli!
Jó éjszakát.
Szóval... uram... és kisasszony...
...beleegyezésüket kérem, hogy elvehessem Foster kisasszonyt.
Más lányt nem fog taláIni feleségnek.
Menj Darnfordba, kérd meg a sógoromat, hogy jöjjön el.
Tom! Hozd a lovamat.
Ne törődj vele, Mary! Beszéljenek, amit akarnak!
Ennek rossz vége lesz!
- Mary? Isaac? - Bocsánatot kérünk a zavarásért.
Amy! Most azonnal hazajössz!
Nem!
Isaac, nem fedezlek tovább.
Mielőtt Isaac hozzám nyúIt volna, már hordtalak. Az apjának!
SzolgáItam nekik, ahogyan te gürcölsz ezeknek.
És mindkettő, apa és fia, kedvüket töltötték rajtam.
Isaac apja a te apád. Isaac a fivéred!
Látod? Sem egy szó, sem egy könnycsepp!
Gonoszul fogantáI, gonosz is maradtáI.
Gyerünk, Mary...
Gyerünk.
Amy nincs itt. Lehet, hogy mégis visszament az anyjához.
Foster azt mondta, a lány egész éjjel Smith-éknéI lesz.
Ne!
Gonoszul fogantáI, gonosz is maradtáI.
Amy!
Gyorsan!
Elvették az otthonomat!
Akármit csináInak, akármit vesznek el tőlünk, én vagyok az otthonod!
Te az enyém vagy.
Téged kereslek.
He nem tévedek, ez az egyetlen rendes ruhád.
Másikat kell szereznünk. Ez nem fog megfelelni.
Magának virágcsokorra lesz szüksége, Foster kisasszony.
Ugorjanak fel mindketten. Maga is, Foster kisasszony.
Gyerünk.
Menjünk, szépségem!
Na, száIlj le.
Eredj.
Te jó ég! Mintha csatatérrőI jönne!
Tessék.
BIRTOKÁTRUHÁZÁS
Kérem...
Apósom, Swaffer úr megkért, hogy bonyolítsam le ezt az ügyet.
Ez a tanya és egy lánc föld az ön birtokába adatik, -
- egyedüli tulajdonába, -
- időkorlátozás néIkül, teljes tulajdonosi jogokkal.
- Kérem... - A ház és a birtok a magáé.
- Boldog vagy, szerelmem? - Nagyon!
Köszönöm.
- Köszönöm, uram. - Ne nekem köszönd.
Én nem gondoltam volna erre. A lányom taláIta ki.
- Köszönöm. - Most már hazamehetünk.
Amy Foster, feleségül jössz hozzám?
...árassza rátok bőségesen kegyelmét és áIdásait, -
- s éljetek szeretetben Neki tetsző módon, mindhalálig.
Lépjetek közelebb, és írjátok alá az anyakönyvet.
Nehogy kihasználjon titeket az a rabszolgahajcsár Swaffer!
És néha ugorjatok be megnézni minket.
Amy...
Ne törődj az asszonyommal. Csak sajnáI, hogy elmész.
Köszönöm, Smith úr.
Mi vagyunk a szerencsések.
Fiad van!
- Bent várnak rád. - Köszönöm!
Azt mondta, látni szeretné a tengert.
Megmutatod neki?
Kicsi fiam, Sztepanko!
Megmutatom neked a tengert.
A tenger!
- Ez a gyerek fattyú! - Igen! Farka van!
- Menjetek innen! - Ez boszorkány!
Cigány! Cigány!
Menjetek innen!
- Mi folyik itt? - Pofon ütötte!
Ne gyertek többet a gyerekem közelébe!
Amy! Mi baj van?
Mi történt?
Jankó!
Régen nem látogattáI meg.
Rendesen fizetek. Végzem a dolgomat.
Nem veszek el semmit. Miért gyűlölnek mégis?
- Mert messzirőI jöttéI. - Mindenki jött valahonnan!
Számukra te különös vagy. Más, mint ők.
Szakadék van közted és köztük, amit nem lehet áthidalni.
Nem értem. Magam miatt nem is bánom, mert erős vagyok.
De Amy és a gyerek miatt nem nyugszom bele.
Amy is más, mint ők.
És azt is szeretném, ha a fiam az anyanyelvemen beszéIne velem.
- Ez természetes kívánság. - Csak ne legyen baja belőle!
Nem akarom, hogy magányos legyen. Hogy ő is más legyen!
Én nem örülnék neki, de talán el kellene menned innen.
Amy otthon van itt.
De a fiam tényleg elmegy, ha felnő.
Nem akarom, hogy a földet túrja és birkát őrizzen, mint én.
Azt akarom, hogy olyan legyen, mint ön.
Mint én? Ezt én kétszer is meggondolnám.
Azt akarom, hogy nagy emberektőI tanuljon, -
- hogy szeresse a világegyetem titkait, mint ön.
- Segít neki? - Büszke leszek, ha megtehetem.
Igen?
Igen.
Akkor... minden jóI van.
Nem jó elszigetelten éIni. MeglátogathatnáI néha.
Hiányoznak a beszéIgetéseink. És a sakkban sem fejlődöm.
- És Amy? - Amy...?
Amy is jöjjön velem látogatóba?
Nem úgy képzeltem, de... igen!
- Nem szereti Amyt. - Ez nem igaz.
- De igaz. Látom a szemén. - Semmi kifogásom ellene.
Csak... vacsoránáI talán mégsem ideális társalgópartner.
- Jankó! - Köszönöm, doktor úr!
Jankó...
Kemény tél volt.
A tüdeje gyenge volt, de ő maga nagyon szívós.
Honvágya volt, és fiziológiailag ez végzetesnek bizonyult.
Amy volt az ő otthona! TúléIte a hajótörést, -
- megtanult angolul, elviselte a gyűlölködést, munkájával -
- tulajdont szerzett, és mindezt úgy, hogy otthont taláIt Amy szívében.
- Amy pedig az övében. - Amy nem vigyázott rá.
Üljön le.
Kérem.
El sem tudja képzelni, mennyire törődött vele.
Feküdj nyugodtan, szerelmem.
Jankó...
Menj haza ezzel a köhögéssel.
LegyéI melegben. Eredj.
Micsoda idő! Beteg az egész község.
Valamit mond, de nem tudom, mit.
- Nem értem, mit mond. - Tüdőgyulladása van.
Magas láza van, ezért öntudatlan.
Nem tud idehívni valakit? Csak ma éjszakára.
Senki sem veszi a fáradtságot, hogy átjöjjön.
A láz még emelkedni fog, mielőtt csillapodik.
Tartsa mindig takaró alatt, és itasson vele sok folyadékot.
Ez lázcsillapító.
Van benne ópium is, hogy nyugtassa egy kicsit.
Hat óránként két evőkanáIlal adjon neki.
Mennem kell. Még tizenöt mérföldet meg kell tennem.
Swaffer úr talán átjönne, ha megkérné.
Sajnos az ellenkező irányba megyek.
Körülbelül féI négykor visszajövök.
Add ide a kisfiamat...
Ezt be kell venned. Kennedy mondta.
Itt vagyok, szerelmem. És Sztefan is... a kisfiad.
Mi majd vigyázunk rád.
Kennedy mindjárt jön.
- Ez Kennedy doktor! - Vigyék az útbóI azt a kocsit!
Elakadt a sárban, nem tudjuk kimozdítani! TúI nehéz!
Vegyék le róla a terhet!
Vizet... Az istenért! Adjatok vizet!
Jankó... Angolul.
Angolul beszélj. Így nem értem.
Adjál vizet.
Vizet...
Csak egy pohár vizet kérek.
Te vagy az, anya?
Nagyon tűz a nap, és egész nap dolgoztam...
- Adjatok vizet! - Nem értem, mit mondasz!
Segítsetek rajtam valahogy!
Miért csinálod ezt velem?
Az urad vagyok! Egy család vagyunk!
Értsd meg, nem tudom, mit akarsz. Hogyan segítsek?
- Adjatok vizet! - Ne!
A babát nem bánthatod!
Nem engedem!
Mondd meg, mit akarsz! Mondd meg!
- Miért nem adsz vizet? - Ne!
Most rögtön! Azt mondtam, most rögtön!
Anya!
Az uram nagyon rosszul van.
Segítségre van szükségem, hogy ápolhassam.
Egyszer sem hoztad el az unokánkat.
- Nem hívtáI bennünket. - Menj Swafferhez. Ő meghívott.
Hat mérföldre lakik. Smith-ék még messzebb.
Huzat van! Ki az?
Egy cigányasszony, aki rontásbontót árul.
Én mindig szerettelek, anya.
Ha te nem is tudtáI szeretni engem.
ÁIljon meg! ÁIljon meg!
Mit csináI itt azzal a szerencsétlen gyerekkel?
- Meg akarja ölni? - Az uram nagyon rosszul van!
- Segítségre van szükségem! - A sajátommal kell törődni.
Vigye fedéI alá azt a babát. Indulás!
- Amy! Induljunk. - Menj az uradhoz.
A babára vigyázunk.
Jankó!
Elment... Amy elment.
Hozom a táskámat. Mindjárt jövök.
- Hol van? - Nem tudom.
Valami rosszat csináItam?
- Már nem szeret engem? - Nem tudom.
- De biztosan... - Én csak vizet kértem.
Csak egy kis vizet.
Hozom a táskámat.
Nem váItoztatnék semmin, szerelmem.
Aranyom! Nem váItoztatnék semmin.
Én sem.
Mi vagyunk a szerencsések.
Jankó!
Miért hagyta itt? Miért nem hallgatott rám?
Miért hagyta meghalni?
Csak vizet akart inni! Vizet kért!
Az a merész ember, aki átkelt egy rettenetes szakadékon -
- a szerelméért, most élettelenül feküdt a karjaiban.
De Amy Foster egyetlen szót sem szóIt.
És most, hogy a férfi már nincs a szeme előtt, hogy szenvedélyt -
- vagy félelmet váItson ki belőle, nyilván az emléke is eltűnt, -
- ahogyan egy árnyék eltűnik a falróI.
Kíváncsi vagyok, vajon úgy eltűnt-e Amy emlékezetébőI, -
- ahogyan hajlékony és karcsú alakja eltűnt a földekrőI...
Hogy mondhat ilyet, doktor úr?
Hogy gondolhat ilyesmire? Éppen ön!
Magának is volt családja!
Az nagyon sok évvel ezelőtt volt.
És maga is letörölte az árnyait a falróI?
A magában lévő szeretet vakká tette Amy érzései iránt.
Maga több terhet hord a váIlán, mint amit el lehet viselni.
Gondoskodik róluk, ugye?
Köszönöm, Swaffer kisasszony.
Köszönöm a beszéIgetést.
Amy... Jó napot.
Amy...
Igazságtalan voltam veled.
Nincs rá mentségem.
Megbocsátasz nekem?
Maga megbocsát nekem?
Igen.
Ahogyan Jankó is megbocsátott.
Szeretni fogom őt a világ végéig.
Anya, gyere! Nézzz ide!
Anya!
Ahogy most Amyre nézek, -
- már tudom, miért vetette ki Jankót a tenger erre a mogorva partra.
A világ végére jött, hogy szeresse Amyt, és Amy viszontszeresse őt.
Ripped by: SkyFury